Bună dimineața!
Te-am prins, în sfârșit!
Nu e prima dată când mă furi, nu-i așa? Hoț mic ce ești!
- Golește-ți buzunarele! - Mă doare!
Golește-ți buzunarele sau chem inspectorul! Fă cum îți spun!
Ce faci tu cu toate astea?
- Golește-l pe celălalt. - N-am nimic în el.
Unde e gardianul?
Fantome.
Sunt desenele tale?
Sunt făcute cu mâna ta?
- De unde ai furat jurnalul ăsta? - Nu l-am furat.
Hoț și mincinos. Pleacă de aici!
- Dă-mi jurnalul! - Nu mai e al tău, e al meu!
- Fac ce vreau cu el! Valea! - Nu!
Atunci, spune-mi cine a făcut desenele!
Pleacă de aici, hoțule!
Ce mai aștepți?
Pleacă!
Ai auzit? Du-te după ei!
Mă scuzați! Îmi pare rău!
Pardon! Trece un organ al poliției!
Dați-vă la o parte!
Nu vă faceți griji.
Opriți copilul acela!
Mă scuzați!
Fir-ar să fie!
Opriți trenul! Opriți-l!
Ajutor! Cineva să mă ajute!
Opriți-l!
Îmi pare foarte rău!
Câine rău!
Știu că ești acolo.
Cum te cheamă, flăcău?
Hugo.
- Hugo Cabret. - Stai departe de mine, Hugo Cabret!
Dacă nu, te duc domnul gardian!
O să te bage într-o celulă din care nu vei mai ieși.
Nu vei putea merge la școală.
Nu te vei însura. Nu vei avea copii care să fure lucruri, cum faci tu.
Dă-mi jurnalul înapoi.
O să mă duc acasă și o să-ți ard jurnalul.
- Nu-mi poți arde jurnalul! - Cine o să mă oprească?
- M-a supărat foarte tare. - Cine?
Un copil...
- Cine ești? - Bunicul tău mi-a furat jurnalul.
Trebuie să-l recuperez până nu îl arde.
Papa George nu e bunicul meu!
Și nu e hoț. Tu ești hoțul!
Nu ești decât un...
...imoral!
- Trebuie să pleci. - Nu plec fără jurnal.
De ce ai așa mare nevoie de el?
Nu-ți pot spune.
E secret?
- Da. - Foarte bine! Îmi plac secretele!
- Spune-mi! - Nu!
- Dacă nu-mi spui, poți să pleci. - Nu plec fără jurnal!
O să dăm de belea.
Du-te acasă!
Bine!
O să mă asigur că nu arde jurnalul.
Du-te acum!
Ce e?
- E un robot. - Un robot?
L-am găsit abandonat în podul muzeului.
Ce face?
E o statuie. Ca un tonomat muzical.
E, pe departe, cel mai complicat din câte am văzut eu.
Acesta...
...știe să scrie.
Nu pare să fie făcut în Londra.
De unde a fost și mama?
Ea era din Coventry, apoi s-a mutat în Londra.
Magicienii foloseau astfel de mașinării pe când eram eu mic.
Unele mergeau, altele dansau și cântau,
dar secretul stă în mecanismul de ceasornic.
Ia te uită!
- Îl putem repara? - Nu știu, Hugo.
E foarte ruginit.
Va fi greu să găsim componente care să i se potrivească.
Sigur că-l putem repara.
Suntem ceasornicari, nu-i așa?
Dar ne apucăm după ce-mi termin munca de la atelier și de la muzeu.
Înțelegi.
Ține-l cu grijă.
Perfect.
Vezi asta?
Altă complicație.
Alt mister.
Te bucură?
O gaură de cheie în formă de inimă.
Din păcate, nu avem cheia.
Am reparat vitezele și...
Unchiule Claude?
A avut loc un incendiu.
Tatăl tău a murit.
Grăbește-te și fă-ți bagajele. Te iau cu mine.
Repede!
Vei fi ajutorul meu și vei sta cu mine în gară.
O să te învăț eu cum să operezi cu ceasurile.
Apartamentele astea au fost construite acum câțiva ani în interiorul gării.
Toți au uitat că mai sunt aici.
Patul tău e acolo, în colț.
Odihnește-te. Începem munca la cinci dimineața.
- Și școala? - Nu mai mergi la școală!
N-o să mai ai timp și de școală, acum că vei munci.
Hugo?
Fără mine, ai fi la orfelinat.
Vremea... Mi-a venit vremea...
Sunt 60 de secunde într-un minut.
Sunt 60 de minute într-o oră.
Timpul înseamnă totul.
Timpul...
Stai cuminte!
Oprește-te! Nu!
- Bună dimineața! - Bună dimineața, Channel!
Bună dimineața, domnule! Vă pot ajuta cu ceva?
Mă gândeam eu că o să dau de tine astăzi.
Vreau jurnalul.
De ce-l vrei atât de mult?
Ca să mă ajut de el. Vreau să repar ceva.
Pleacă!
Te rog, pleacă!
Stai!
Scuze.
Am văzut.
Plângi?
- Nu! - Așteaptă.
Nu e nimic dacă plângi.
Și Sydney Carton mai plânge, la fel și Heathcliff.
- În cărți, personajele mereu plâng. - Eu pot să mă și abțin.
Trebuie să vorbesc ceva cu tine. E foarte important,
dar nu putem vorbi aici. Suntem prea...
...expuși.
- Vino! - Unde mergem?
În cel mai frumos loc de pe planetă.
Neverland, Oz și "Insula Comorilor", toate la un loc.
- Bună dimineața, dle Labisse! - Issabelle!
Dați-mi voi să vi-l prezint pe domnul Hugo Cabret.
E un prieten vechi și drag.
Domnule Cabret.
Salut!
Îți mulțumesc pentru carte.
Nu cred că David Copperfield e pe gustul meu.
Unde aveți cărțile despre fotografie?
După colț, la stânga. Pe raftul de sus.
Mulțumesc.
- Ce e atât de important? - Papa George nu ți-a ars jurnalul.
Te-a păcălit.
- De ce? - Nu știu.
Tot ce știu e că jurnalul acela l-a întristat.
A stat cu Mama Jeanne până târziu și au vorbit despre el.
Parcă l-am auzit plângând.
De ce mă ajuți?
Pentru că ar putea fi o aventură!
N-am mai avut o aventură până acum.
Cel puțin, nu în afara cărților.
Și cred că va fi foarte...
...secretos!
Bine.
Apropo, mă cheamă Isabelle. Vrei o carte?
Domnul Labisse mă lasă să le împrumut. Sunt sigur că te-ar lăsa și pe tine.
Nu.
Nu-ți plac cărțile?!
Ba da, îmi plac.
Obișnuiam să citesc Jules Verne cu tata.
Haide!
- Cum îmi recuperez jurnalul? - Ar trebui să te duci la el.
Nu-i spune că ai vorbit cu mine. O să te ajut, dacă pot.
Fii puternic!
Pleacă!
Repară-l.
Ți-am spus să-l repari!
Știu că mi-ai furat piese din atelier.
Folosește-te de lucrurile pe care nu le-ai furat încă.
- Dă-mi jurnalul înapoi. - Ai ceva talent.
Ai demonstrat că nu ești doar un simplu hoț.
- Îți vei putea recupera jurnalul. - Cum?
Vii să lucrezi la mine în atelier până plătești tot ce ai furat.
Eu decid când te-ai achitat.
- Dar mai am un loc de muncă. - Hoția nu e un loc de muncă.
Alt loc de muncă!
Dar o să vin când o să pot.
Începi de mâine. Pleacă de aici!
Încep acum.
Nu pe aia, pe cealaltă.
Asta e cartea pe care ai ales-o?
Unde e?
Micuțule!
- Ai fugit de la orfelinat? - Nu am fugit!
- Ai vreun părinte? - Nu!
Excelent! Atunci, locul tău e la orfelinat.
Ce căutai în geanta omului?
Era geanta ta?!
Gustav la telefon.
Da, domnule ofițer. Alt orfan.
A încălcat proprietatea privată și a și furat.
Mâna lui încălca proprietatea privată a genții, cu scopul de a fura conținutul.
Ce a furat? Un produs de patiserie.
Taci!
Nu mai plânge,
hoț mic și cu mâini lipicioase.
Desigur că nu vorbesc cu dumneavoastră. Vă respect.
Nu am făcut un comentariu asupra soției dumneavoastră.
E absurd! N-am auzit niciun asemenea zvon.
Nu știam asta.
Sunt sigur că se va întoarce.
Haide, infractor mic ce ești!
Te învăț eu minte să nu mai furi! Urcă în dubă!
Îmi pare rău pentru povestea cu soția.
- Să-mi spuneți dacă vă pot ajuta... - Cu ce să ajuți?
Stai aici!
- Intră în dubă! - Derbedeu șiret ce ești!
Nu știu ce să fac. E însărcinată.
Sigur e al dumneavoastră. Al cui altcuiva să fie?
Sigur e al dumneavoastră. Când v-ați întreținut cu ea ultima dată?
- Anul trecut? - Nu cred.
În cazul ăsta, e ceva suspicios.
Dacă se întâmplă să dai de ea, te rog...
- Sigur o vreți înapoi? - Sigur! O iubesc foarte mult.
Robin Hood! Am văzut filmul.
E cu Douglas Fairbanks.
- Tu l-ai văzut? - N-am văzut niciodată un film.
- Poftim? - Nu ți se pare ciudat?
N-ai văzut niciun film până acum? În viața ta?
Papa George nu mă lasă. E foarte exigent.
Iubesc filmele! De ziua mea, tata mereu mă ducea la câte unul.
Hugo?
Tatăl tău a murit?
N-am chef să vorbesc despre asta.
Isabelle?
Vrei să ai o aventură?
FESTIVALUL DE FILM MUT
O să avem probleme.
Credeam că vrei să ai o aventură.
Cum ați intrat nărozilor aici?
Să nu vă mai prind pe aici!
De ce nu te lasă Papa George să mergi la film?
Nu știu. Nu mi-a spus niciodată motivul.
Sunt sigură că părinții mei m-ar fi lăsat.
Ce s-a întâmplat cu ei?
Au murit când eram mică.
Dar Papa George și Mama Jeanne sunt nașii mei. M-au primit la ei.
Se poartă foarte bine cu mine. Până vine vorba de mersul la film.
Tata mă ducea mereu la film.
Mi-a povestit de primul film pe care l-a văzut el.
A intrat într-o cameră întunecată, iar pe ecranul alb a văzut
cum o rachetă a zburat direct în ochiul omului de pe Lună.
Spunea că s-a simțit de parcă visa cu ochii deschiși.
Cinematograful era locul nostru.
Locul în care uitam de griji.
Nu ne mai gândeam cât de mult ne e dor de mama.
Te gândești des la el, nu-i așa?
Tot timpul.
Hugo...
Unde stai?
Acolo.
M-a învățat unchiul meu cum să operez cu ceasurile.
Asta fac și acum.
Poate se va întoarce într-o bună zi, dar mă îndoiesc.
Nu te temi că va afla cineva?
Nu va afla nimeni atâta timp cât nu sunt văzut și ceasurile merg.
Poartă-te normal.
- Poftim? - Mergi și poartă-te normal.
Dar acum cum mă port?
Voi doi! Opriți-vă!
Veniți aici!
s.k.y.
- Bună ziua, domnule! - Unde vă sunt părinții?
Lucrez cu tatăl meu, George, la atelier de jucării.
Sigur m-ați mai văzut pe acolo.
El e verișorul meu de la țară, Hugo.
Trebuie să-l iertați. E cam slab de înger.
E cam prostuț, sărăcuțul.
Se pare că lui Maximilian nu-i place croiala hainelor tale, tinere.
Îl deranjează fizionomia ta.
Îl supără fața aia a ta.
De ce nu-i place fața ta?
Cred că mi-a mirosit pisica.
- Pisica? - Da.
O cheamă Christina Rossetti. Am numit-o după celebra poetă.
Vreți să vă recit câteva versuri?
Inima mi-e astfel unei păsări cântătoare
Al cărei cuib încălzește puii
Inima mi-e ca un măr de vară Cu ramurile pline de rod
Ajunge! Mi-a ajuns poezia pe ziua de azi.
Îmi place să citesc poezie. Ador poezia aceasta a Christinei...
- Rossetti. - E printre poetele mele preferate.
Știu că o cheamă Rossetti.
Dar locul poeziei nu e în gară.
Ăsta e un loc din care să luăm trenul.
Și în care să lucrăm în ateliere. Ai înțeles?
- Da, domnule! - Aveți grijă pe unde călcați.
Plecați!
Slab de înger?!
Acum, că ți-am salvat viața,
mă lași să-ți văd laboratorul secret?
- Ce să vezi? - Locul unde stai. Casa ta.
Trebuie să plec. Mai am și treabă.
Stai!
Tu mi-ai văzut casa. Cred că e timpul s-o văd și eu pe a ta.
- Sunt singura ta prietenă. - Nu e adevărat!
Nu-ți stă bine când faci pe misteriosul.
Ce pui la cale?
Trebuie să plec. Nici n-ar fi trebuit să părăsesc gara.
Hugo!
De unde ai asta?
Nu e treaba ta.
Am nevoie de ea.
- Pentru ce? - Nu contează.
Nu ți-o dau dacă nu-mi spui de ce ai nevoie de ea.
Vino.
E fantastic!
Mă simt ca Jean Valjean în "Mizerabilii".
E superb!
Ce e aia?
E un robot.
Tatăl meu încerca să-l repare înainte să moară.
De ce s-ar potrivi cheia mea în robotul tatălui tău?
Pare trist.
Cred că stă și așteaptă.
Ce să aștepte?
Așteaptă să funcționeze din nou.
Să facă ce știe să facă.
Ce se întâmplă dacă-l pornești?
Nu știu.
Ce s-a întâmplat?
Știu că o să ți se pară absurd,
dar cred că vom găsi un mesaj de la tatăl meu.
Am fost un prost să cred că voi reuși să-l repar!
E stricat! Mereu va fi!
Hugo, nu trebuie să rămână așa. Îl poți repara.
Nu înțelegi!
Am crezut...
Am crezut că dacă-l voi repara, n-o să mai fiu așa singur.
Hugo!
Privește, Hugo! Nu e mort!
Nu scrie, ci desenează!
E primul film pe care l-a văzut tata.
George Mélies?
Așa îl cheamă pe Papa George.
De ce s-ar semna robotul tatălui tău cu numele lui Papa George?
Nu știu.
Mulțumesc.
Chiar era un mesaj de la tatăl meu.
Acum trebuie să îl deslușim.
Vino!
Isabelle?
Da, Mama Jeanne. Vrem să vorbim cu tine.
El e Hugo Cabret.
Bună seara, doamnă!
Ești foarte politicos pentru un hoț.
Nu sunt hoț.
Ce se întâmpă aici, Isabelle?
E o poveste lungă.
- Îți amintești că acum câteva săptămâni... - Stai!
Copii...
Ce ați făcut?! De unde aveți desenul?
- O să mă credeți mincinos. - Ba nu, copile.
L-a desenat un robot.
- Îl ai? - L-a găsit tata într-un muzeu.
Nu-l dorea nimeni.
L-am reparat.
Dar aveați nevoie de...
Cheia mea!
- Cheia pe care ți-am dat-o ție? - Nu! Mama...
Duceți desenul de aici!
Nu vreau să dezgrop trecutul. Orice ar fi, să nu-l vadă Papa George!
- Spuneți-mi care e problema. - Afară! Nu e treaba ta.
- Ai face bine să uiți de desen. - Am muncit din greu să-l reparăm.
E tot ce mi-a mai rămas de la el.
Trebuie să aflu ce înseamnă.
Vă rog!
Ești prea tânăr ca să înțelegi.
N-ar trebui să cunoști un asemenea sentiment de tristețe.
- Vine Papa Georges. - Nu trebuie să te vadă aici.
Nu faceți gălăgie. O să fac cumva să mă întorc la voi.
Să nu aud niciun zgomot!
S-a uitat la șifonier.
Ți-am spus că am mai căutat și eu jurnalul.
O să mai caut și eu. Ține de șase.
Minunat!
Uite!
Trebuie să investigăm.
Lasă-mă pe mine. Sunt mai înaltă.
Întors dintre cei morți...
Oprește-te! E creația ta!
Ce sunt eu?
Îmi fac atâtea planuri, numai ca să construiesc o jucărie stricată.
Am avut încredere în tine.
Așa îmi mulțumești?
Ești nemilos!
Nemilos!
Ar trebui să mă întorc înăuntru.
Mulțumesc!
Pentru filmul de azi.
A fost ceva special.
Mă scuzați...
Cunoști cartea?
Obișnuiam să o citesc cu tata.
I-am luat-o nepotului meu.
Dar acum cred
că e pentru tine, domnișorule Cabret.
- Îmi mai dați o ceașcă? - E prea devreme. În curând.
Dragostea, ca totul altceva,
trebuie să se întâmple la momentul potrivit.
Dacă aș fi știut când ar fi fost acel moment...
Gustav, învinge-ți teama.
Salut-o.
Haide, arată-mi cel mai drăguț zâmbet al tău.
Cel mai drăguț zâmbet al tău.
Este minunat.
Strălucitor!
Mulțumesc.
Dra Lisette,
îți doresc o seară minunată.
- Dle inspector... - Da. Da.
Da...
Ai niște trandafiri foarte frumoși.
Mulțumesc. Sunt din Bordeaux.
Au venit cu trenul de noaptea trecută, așa că sunt proaspeți.
Bordeaux...un ținut minunat.
Fără trecut...
Fără granițe...
Vacile care se mișcă pretutindeni...
Perfect aliniate unele lângă altele...
Ele... miros?
Sunt flori mirositoare?
Da, încă miros. Te rog.
Am fost rănit în război și nu se va vindeca niciodată.
Bună seara, dră.
Eu mi-am pierdut fratele.
Unde?
La Verdun.
Bună seara, dle inspector.
Bună seara, dră Lisette.
Biblioteca Academiei de Film.
Poftim?
Biblioteca Academiei de Film.
Vei găsi tot ce trebuie să știi despre filme acolo,
la al doilea etaj,
pe al patrulea rând, în secțiunea trei...
și... da, pe raftul de sus.
Inventarea visurilor.
De Rene Tabard.
Povestea primului film.
"În 1995, unul dintre primele filme
se chema "Un tren sosind în stație".
Nu reprezenta nimic altceva decât un tren sosind în stație.
Când trenul venea cu viteză dinspre ecran, publicul a țipat.
Pentru că au crezut că sunt în pericol de a fi călcați.
Nimeni nu mai văzuse ceva asemănător.
Nevinovata distracție s-a transformat, în curând, în ceva mai mult,
când primii producători de filme au descoperit
că pot folosi noul mijloc media pentru a spune povești.
Producătorul de film Georges Mélies
a fost unul dintre primii care a realizat
că filmele au puterea să captureze visele.
Pionierul producerii filmelor
a murit în timpul...
...Primului Război Mondial.
A murit?
- În timpul Primului Război... - Vă interesează Méliés?
Da.
Avem voie.
Oare?
Este nașul meu, înțelegi?
Și este în viață. Mulțumesc foarte mult.
Asta nu este posibil.
Te asigur, domnule, că este adevărat.
De ce v-aș crede?
Pentru că...
Pentru că este adevărat.
Mélies este în viață?
Veniți cu mine.
Nașul tău reprezintă o pasiune de-a mea.
A fost un mare producător de filme.
Aici este el lucrând în studiou.
Iar ăsta este un afiș de la un film de-al lui.
Aici este mărețul ceas misterios
făcut de mentorul său, Robert Rodin.
Iar asta este una dintre camerele lui de filmat.
- A fost magician? - Da, a început pe scenă.
Cum a început să facă filme?
Nu știe nimeni.
Uite cât de fericit era.
Profesore Tabard,
vrei, poate, să-l întâlnești?
Vezi tu, l-am cunoscut deja.
Fratele meu lucra ca tâmplar care construia decoruri pentru Melies.
Într-o zi m-a luat cu el să vizitez studioul.
A fost precum... ceva de vis.
Întreaga clădire era făcută din sticlă.
În realitate, era ca să aibă lumina soarelui necesară pentru filmări,
dar pentru ochii mei nu era altceva decât...
...un castel fermecat.
Un palat din sticlă.
Scuzați-mă, dle...
- Era un homar în față... - Un homar. Bine.
Dacă te întrebi vreodată de unde îți vin visele,
privește în jur.
Aici sunt făcute.
Dnelor și dlor, scena va începe.
Luminile pregătite, homarii în poziție...
Sirenele la locurile lor. Acțiune!
În final, a făcut peste 500 de filme.
A fost incredibil de popular la vremea lui.
Dar... de ce s-a oprit?
Până astăzi, am crezut că a murit în război.
Ca foarte mulți alții.
Putem să urmărim câteva din filmele lui?
Aș vrea să fi putut,
dar timpul nu a fost blând cu filmele vechi.
Ăsta este singurul despre care știm că a supraviețuit.
Din sute de filme, unul singur.
Și totuși...
este o operă de artă.
Trebuie să găsim filmele lui Papa Georges.
Așa va vedea că n-a fost uitat.
Nu ar trebui să-i spunem lui Mama Jeanne?
Nu. Cred că ar trebui să fie o surpriză.
Ca un truc magic.
Trebuie să avem... stil.
- Stil... - Foarte bine spus.
Dle Claude?
Tu ești acolo sus?
Dle Claude, tu ești?
Ți-a căzut cheia, neîndemânaticule.
Ai băut mult, nu-i așa?
Mă asculți?
Dle Claude? Ești beat?
Se face că nu mă aude, nu-i așa?
Prostul naibii!
Ai fi putut lovi un copil.
Dl Labisse mi-a dat o carte într-una din serile trecute.
Întotdeauna face asta.
"A trimite cărțile la un cămin bun".
Așa îi spune.
Are un... scop.
Ce vrei să spui?
Totul are un scop. Chiar și aparatele.
Ceasurile spun timpul, trenurile te duc în anumite locuri.
Fac ceea ce trebuie să facă.
Precum dl Labisse.
Poate din cauza asta stricarea unui aparat mă întristează atât de mult.
Nu mai pot face ceea ce trebuiau să facă.
Poate că este la fel cu oamenii.
Dacă îți pierzi scopul,
este ca și cum te-ai strica.
Precum Papa Georges.
Poate îl putem repara.
Ăsta este scopul tău? Să repari lucruri?
Nu știu. Este tot ce a făcut tatăl meu.
Mă întreb care este scopul meu.
Nu știu.
Poate că dacă mi-aș cunoaște părinții
aș ști.
Vino cu mine.
După ce a murit tata, veneam aici des.
Îmi imaginam că întreaga lume este un aparat uriaș.
Aparatele nu vin cu piese de schimb, știi?
Întotdeauna au exact atâtea piese câte au nevoie.
Așa că m-am gândit că dacă întreaga lume ar fi un aparat uriaș,
eu n-aș putea fi o piesă de rezervă.
Trebuie să fiu aici dintr-un anume motiv.
Asta înseamnă că și tu trebuie să fii aici dintr-un numit motiv.
Înapoi.
O să îl aduc pe Tabard mâine seară la ora 19:00.
Să nu spui nimic.
Ești sigur în legătură cu asta?
Nu chiar.
Dar cred că este singura cale ca să...
Ca să-l "reparăm".
Cabret și Fiul Ceasornicari
Oprește trenul! Este un băiat pe șine!
Dă-te la o parte!
Dă-te la o parte! Dă-te la o parte!
La o parte!
Claude Cabret 1925
Bună dimineața.
Da, este angajat aici, dnă.
În Sena?
Mort? Sunteți sigură?
Nu, nu are rude.
Mulțumesc. O să îi iau obiectele personale.
Mulțumesc foarte mult.
Dacă el este decedat,
atunci cine întoarce ceasurile?
- Bună seara. - Pe aici, dle.
Deschid eu.
Ce surpriză! Intrați. Intrați.
Isabelle, ce înseamnă asta?
Te rog, nu te supăra, mamă.
Acest tânăr nu este binevenit aici.
Am aflat cine este Papa Georges.
Îmi cer scuze, dnă. Credeam că ne așteptați.
O să plec imediat și o să mă întorc doar la solicitarea dumneavoastră.
Te rog, vorbește încet.
Soțul meu doarme. Nu s-a simțit bine de când...
- Mamă, te rog, nu îi pune să plece. - Nu doresc să vă forțez, dnă,
dar dacă asta va fi singura dată când ne vom întâlni,
vă rog, lăsați-mă să-mi exprim
profundă gratitudine pe care o am pentru soțul dumneavoastră.
Când eram mic, i-am văzut toate filmele.
Ele m-au inspirat.
Soțul dumneavoastră este un mare artist.
Sunt foarte bucuroasă că îți amintești de filmele soțului meu cu atâta plăcere.
Dar acum el este foarte fragil.
Îl doare să-și amintească trecutul.
Atunci o să plecăm, dnă.
Și sper că mă veți ierta că spun...
Sunteți la fel de frumoasă acum,
precum erați în filme.
Mama Jeanne, ai jucat în filme?
A apărut în aproape toate filmele lui.
Ai fost actriță?
Copii, asta a fost acum mult timp.
Era un alt timp.
Eu eram o altă persoană.
Ai vrea să o întâlnești din nou?
Avem un film.
Unul dintre filmele lui Georges?
Nu este posibil, s-au pierdut.
Putem să-ți arătăm?
Da. Te rog, mamă, te rog!
Faceți liniște, vă rog.
Ai fost o actriță! O adevărată actriță de cinema!
Este incredibil de romantic...
Nu a fost așa. Pe vremuri nu erau vedetele de cinema care sunt astăzi.
Dar ne-am distrat.
Madam Mélies?
t.i.t.r.a.r.i.r.o.
Este color!
Desigur! Am colorat filmul.
L-am colorat manual. Imagine cu imagine.
Mamă, tu ești!
Da.
Minunat.
Ai fost minunată.
Încă este.
Aș recunoaște sunetul
unui proiector de filme oriunde.
Georges...
Ai încercat foarte mult timp să uiți trecutul.
Asta nu ți-a adus decât nefericire.
Poate este timpul să încerci să ți-l amintești.
Vei să știi?
Da.
Exact ca tine,
îmi plăcea să repar lucruri.
Am început ca magician.
Mama Jeanne era asistenta mea.
Am avut mare succes, trebuie să spun. Am avut chiar și propriul nostru teatru.
Am fost întotdeauna în preajma aparatelor. Aveam propriul atelier
la teatru, unde puteam inventa iluzii noi.
Odată, am construit chiar și un Automaton ~robot~ funcțional.
Era o comoară specială.
Îmi pusesem în el inima și sufletul.
Apoi, într-o seară, Mama Jeanne și cu mine
am fost să vizităm un circ ambulant.
Treceam pe lângă ghicitoare, când am observat ceva.
Ceva ciudat. Ceva minunat.
Frații Lumiere inventaseră filmele.
M-am îndrăgostit de invenția lor. Cum puteam să fac parte din ea?
Era ca o nouă magie.
Le-am cerut fraților Lumiere să-mi vândă un aparat de filmat,
dar m-au refuzat.
Vedeți voi, erau convinși că filmele erau doar o etapă trecătoare
și nu vedeau niciun viitor în ele.
În cele din urmă, mi-am construit propriul aparat de filmat,
folosind piesele rămase de la Automaton.
Trebuia să fac parte din această nouă minune.
Am riscat totul. Am vândut teatrul și tot ce aveam,
ca să ne putem clădi propriul nostru studio de film.
Și astfel, a început o mare aventură.
Am scris, am făcut decorurile, am regizat
și am jucat în sute de filme.
Sunt pregătit.
- A fost grozav. A fost grozav. - Da.
Opriți, opriți, opriți!
Am văzut asta, lăsați-mă zece minute. O să repar asta.
Fredy, trebuie să vorbim.
Fredy, ascultă...
Dacă tragi de sfoară, capul se va ridica.
Așa, așa, așa!
Haideți, grăbiți-vă, domnilor. În pozițiile inițiale.
Actori, în pozițiile inițiale!
Acțiune!
Excelent, excelent! Înapoi!
Pregătiți-vă să-l ucideți.
Haideți, atacați!
Înjunghiați, înjunghiați! Apleacă!
Așa, haideți, pregătiți-vă să atacați.
Așa, 3, 2, 1...
Loviți! Așa. A fost grozav.
Vă rog nu vă mișcați. Toată lumea să nu miște.
Așteptați să strig "Acțiune".
3, 2, 1... Acțiune!
Trucurile magice și iluziile au devenit specialitatea mea.
Lumea imaginației.
Frumoasa mea soție era muza mea.
Vedeta mea.
Și nu puteam fi mai fericiți.
Acțiune!
Credeam că nu se va sfârși niciodată. Cum se putea sfârși?
Dar apoi a venit războiul.
Și tinerețea și speranțele s-au sfârșit.
Lumea nu mai avea timp pentru trucuri magice și spectacole de cinema.
Soldații care se întorceau văzuseră... foarte multă realitate
și erau plictisiți de filmele mele.
Gusturile se schimbaseră,
dar eu nu mă schimbasem odată cu ele.
Nu mai voia nimeni filmele mele.
În cele din urmă, nu i-am mai putut plăti pe actori
și nici să-mi mențin afacerea.
Și astfel castelul meu fermecat a devenit ruină.
Totul era pierdut.
Într-o noapte, fiind disperat,
am dat foc tuturor decorurilor și costumelor vechi.
Am fost forțat să-mi vând filmele unei companii
care le-a topit în substanțe chimice.
Aceste substanțe chimice erau folosite la fabricarea de tocuri.
Cu puținii bani obținuți din vânzarea filmelor, am cumpărat o tarabă de jucării,
și acolo am rămas.
Singurul lucru pe care nu l-am putut distruge a fost scumpul meu Automaton.
Așa că l-am donat unui muzeu, sperând că își va găsi un cămin.
Dar nu l-au expus.
Apoi muzeul a ars.
S-a pierdut.
Toot ce am făcut,
acum este doar un morman de cenușă și celuloid ars.
Viața m-a învățat o lecție,
deși nu este cea pe care mi-o doream.
Finalurile fericite se petrec doar în filme.
Mă întorc imediat.
Încetează. Ajunge, ajunge! Nu speria lumea.
Ce are acolo?
Dumnezeule...
Dle Frick...
- Bună seara. - Bună.
Au avut loc întâmplări neplăcute.
Ce este?
Îl știți pe dl Claude? A fost găsit mort.
- Nu! - Dl Claude?
Ca urmare, nu va mai putea întoarce ceasurile.
Ce cățel drăguț!
- Bună. - Bună.
Dl Claude este mort.
Ce? De ce? Ce a pățit?
I-au găsit cadavrul în Sena.
Se pare că este acolo de mai multe luni.
Da, da, era un tip care făcea probleme.
Nu aș spune asta...
Ba da. Era un bețiv!
Plecați.
Ar fi putut bea întreaga Sena.
Vă rog, plecați. Plecați.
Dă-mi drumul!
- Credeai că îmi poți scăpa! - Dă-mi drumul!
- Te rog, ai inimă. - Vă rog, ajutați-mă.
Te rog...
Nu. Este în gara mea de prea mult timp!
- Lasă băiatul! - Dă-mi drumul!
- Să rătăcești în gară? - Promit!
Nu pleci din biroul meu!
Dă-mi drumul. Am treabă.
Nu pleci până când nu vin părinții tăi.
Nu am părinți.
Atunci te duci direct la orfelinat.
O să înveți câteva lucruri acolo. Eu cu siguranță am învățat.
Cum să îndeplinești ordinele, cum să te abții.
Cum să supraviețuiești fără familie,
pentru că nu ai nevoie de una. Nu ai nevoie de o familie.
Poliția arondismentului 7, vă rog. Da, sunt eu, din nou.
Un alt orfan.
A fost o săptămână aglomerată.
Încălcarea proprietății, furt, furtișaguri mărunte,
vagabondaj, joacă... Este irelevant!
Vă rog veniți să-l luați.
Oricum, ce mai faci?
S-a întors? Crezi că este a ta?
Excelent!
O să afli peste câteva luni.
Scuză-mă.
Cât?
O să încerc să vin. Nu îmi planific atât de în viitor.
Ești sigur?
Ei bine, asta este foarte măgulitor, dar nu știu dacă ar fi bine să vin...
Așteaptă! Așteaptă!
Maximilian!
Lăsați-mă să trec!
Dați-vă la o parte din drum!
Maximilian, găsește-l.
Nu ai cum să scapi!
Nu ai unde să te ascunzi, tinere, bine?
307, 308, 309...
Maximilian, găsește cealaltă ieșire! Haide!
Dă-te din calea mea!
Te-am prins!
Este un băiat! Oprește trenul!
Înapoi! Înapoi! Dați-vă înapoi!
La ce te gândeai? Ești rănit?
Haide!
Faceți loc!
O să-i lăsăm pe cei de la orfelinat să se ocupe de tine.
Nu, locul meu nu este acolo.
Atunci care este locul tău? Ești un copil, trebuie să fii undeva.
Ascultă-mă, te rog! Te rog, ascultă-mă! Nu înțelegi!
Trebuie să mă lași să plec!
Nu înțeleg...
de ce a murit tatăl meu.
De ce sunt singur.
Asta este singura mea șansă să muncesc.
Trebuie să înțelegi!
Eu înțeleg!
Eu înțeleg.
Dle...
Copilul ăsta îmi aparține.
Îmi pare rău, este stricat.
Nu, nu este stricat.
Funcționează perfect!
Onorați invitați, sunt mândru să vă urez bun venit la această gală
care celebrează viața și munca lui Georges Mélies.
Ani de zile, majoritatea filmelor sale
s-au crezut a fi pierdute.
Însăși dl Mélies a crezut asta.
Am început o căutare.
Am căutat prin pivnițe,
prin colecții private, hambaruri și catacombe.
Munca noastră a fost recompensată cu negative vechi,
cutii cu postere de filme și cufere pline de filme degradate,
pe care însă le-am putut recupera.
Acum avem peste 80 din filmele lui Georges Mélies.
Iar în seara asta, creatorul lor,
și cel mai nou membru al Academiei de Film,
este aici să le împărtășească cu voi.
Doamnelor și domnilor, eu...
Sunt aici astăzi în fața voastră
datorită unui tânăr foarte curajos
care a văzut un aparat stricat
și, împotriva tuturor șanselor, l-a reparat.
A fost cel mai bun truc de magie
pe care l-am văzut vreodată.
Iar acum...
Prieteni, mă adresez vouă, tuturor,
în seara asta, așa cum sunteți cu adevărat.
Vrăjitori.
Sirene.
Călători. Aventurieri.
Magicieni.
Veniți să visați cu mine.
Orice studiu al istoriei filmului trebuie să înceapă
cu filme deteriorate, pictograme...
- Socializarea canină... - Nu dragostea canină?
Îi simt un tremurat de plăcere cățelușei.
Nu uita să zâmbești, dragule.
Ei bine, care dintre ele? Stăpânesc trei zâmbete.
Acum sunt din nou un om perfect funcțional.
- Nu-i așa, draga mea? - Bine, atinge pachetul de cărți.
Este sus. Este sus, este sus...
Aici este!
Asul de inimă roșie?
Odată ca niciodată,
am cunoscut un băiat pe nume Hugo Cabret.
Locuia într-o gară.
"De ce locuia într-o gară?"
ați putea întreba.
Despre asta va fi această carte.
Despre cum acest tânăr singur
a căutat atât de mult să găsească mesajul secret de la tatăl său.
Și despre cum acest mesaj
l-a condus... acasă.
Subtitrarea: al3x04/Avocatul31
Sincronizarea: sky